"Lintunen se lauluaan laulelee."
"Kukatkin jo heräilee."
"Kukkivat kukatkin sen tietävät."
"Kevät on tullut taas."
"Oravatkin ne laulavat vain."
"Kevätlauluaan hyräilevät ain'."
"Kevät on keväisin aika laulaa."
"Kevät on tullut taas."
"Metsässä leikimme laulaen kanssa jänisystävien..."
Ikävä kyllä ette tule näkemään tätä elokuvaa.
Elokuva, jonka näette, on erittäin epämiellyttävä.
Jos tahdotte nähdä elokuvan onnellisesta pikkutontusta, -
toisessa salissa on varmasti vielä paljon tilaa.
Jos taas pidätte tarinoista, joissa on viisaita -
ja suhteellisen viehättäviä orpoja, -
salaperäisiä tulipaloja, verenhimoisia iilimatoja, -
italialaista ruokaa ja salajärjestöjä, -
jääkää tänne.
Kerron teille kaiken Baudelairen lasten surullisista tapahtumista.
Minä olen Lemony Snicket, -
ja ikävä velvollisuuteni on kirjoittaa tämä tarina.
Violet Baudelaire, lapsista vanhin, -
oli yksi maailman parhaista 14-vuotiaista keksijöistä.
Kaikki, jotka tunsivat Violetin, tiesivät hänen olevan keksimässä, -
kun hänen pitkät hiuksensa oli sidottu rusetille.
Hylättyjen tavaroiden maailmassaan -
Violet tiesi aina olevan jotain.
Jotain, mistä hän voisi tehdä laitteen lähes kaikkiin tilanteisiin.
Eikä kukaan muu ollut yhtä sopiva keksintöjen testaajaksi, -
kuin hänen veljensä.
Klaus Baudelaire, lapsista keskimmäinen, rakasti kirjoja.
Tarkemmin sanottuna niistä oppimiaan asioita.
Heidän vanhemmillaan oli kartanossa valtava kirjasto.
Se oli täynnä tuhansia kirjoja lähes kaikista aiheista.
Eikä Klaus pitänyt mistään niin paljon, kuin iltapäivän vietosta niitä tutkien.
Ja hän muisti kaiken lukemansa.
Sunny, lapsista nuorin, oli kiinnostunut aivan muista asioista.
Hän piti kaiken puremisesta, ja hänellä oli neljä terävää hammasta.
Sunny piti lähes kaiken puremisesta.
Sunny oli siinä iässä, jossa puhutaan enimmäkseen erilaisilla äännähdyksillä.
Esimerkiksi...
Joka tarkoittanee:
Katsokaa tuota sumusta tulevaa outoa hahmoa.
Tai sitten:
Mitä herra Poen kaltainen pankkiiri tekee -
etsimässä meitä Suolarannalta?
Lapset...
Minun on ikäväkseni ilmoitettava teille eräästä onnettomasta tapahtumasta.
Ikävä kyllä vanhempanne menehtyivät tulipalossa, -
joka tuhosi koko kotinne.
Jos olet menettänyt jonkun tärkeän, niin tiedät miltä se tuntuu.
Ja jos et ole, -
et osaa aavistaakaan sitä.
Kukaan ei tiedä Baudelairen tulipalon tarkkaa syytä.
Olen kollegoideni kanssa tutkinut sitä parhaani mukaan -
ja saaneet selville vain sen, että palo sytytettiin etäältä -
suurennuslasi-ilmiön avulla.
Ja pienessä hetkessä koko talo oli ilmiliekeissä.
Ja niin mystinen kuin palon syy olikin, -
muutkin mysteerit alkoivat paljastua lapsille.
Kaikilla perheillä on salaisuuksia.
Mutta kuten Klausille nyt selvisi, -
pienikin löytö täytti hänen päänsä kysymyksillä.
Mikä tämä hänen isänsä pöytään kätketty kaukoputki oli?
Oliko heidän vanhempiensa elämässä vielä muitakin salaisuuksia?
Kysymyksiä, joiden hän pelkäsi jäävän vastausta vaille.
Ja tuosta vain -
Baudelairen lapsista tuli Baudelairen orpoja.
Yritin varoittaa teitä.
Nyt olisi loistava hetki poistua teatterista, -
olohuoneesta tai lentokoneesta, jossa tätä elokuvaa esitetään.
Ei ole myöhäistä katsoa elokuvaa onnellisesta pikkutontusta.
Seuratkaa minua.
Virastomme johtajana ja vanhempienne testamentin täytäntöönpanijana -
on velvollisuuteni valvoa rahojanne, kunnes tulette täysi-ikäisiksi -
ja sijoittaa teidät lähimmän sukulaisenne luokse.
Vien teidät siis asumaan kreivi Olafin luokse.
Hän asuu täällä kaupungissa, vain 37 korttelin päässä.
Lähimmällä tuskin tarkoitetaan sitä.
Emme tunne kreivi Olafia.
Tietenkin tunnette.
Hän on joko etäistä sukuanne, tai muuten vain etäinen.
Jonkun aivot ovat etäiset.
Hän on ammatiltaan näyttelijä. Eikö olekin jännittävää?
Teillä kävi tuuri.
Tällainen avokätisyys on harvinaista hänen alallaan.
Olemme perillä uudessa kodissanne.
Eikö olekin hurmaava, lapset?
Terve.
Te lienette Baudelairet.
Hei.
Oli ikävä kuulla onnettomuudesta, mutta mukava kuulla tulostanne tänne.
Tervetuloa, olen Justice Strauss kaupungin korkeimmasta oikeudesta.
Minä olen Violet. Ja tässä ovat veljeni Klaus sekä siskoni Sunny.
- Poe, lasten etujen ajaja. Mitä kuuluu? - Hyvää.
- Talonne on todella kaunis. - Kiitos.
Olette aina tervetulleita kylään.
Tarkoitatteko, että ette asu kreivi Olafin kanssa?
Asu kreivi Olafin kanssa? En.
En tietenkään. Hän on naapurini.
Nukutaan ulkona.
Sisään.
Ei minulla koko päivää ole aikaa. Sisään siitä.
Heipä hei.
Olen kreivi Olaf.
Tervetuloa ihanaan kotiini.
Toivottavasti löydätte lohtua sen kohdunomaisen lämpöisestä...
Pehmoisuudesta.
Tai kuten antiikin kreikkalaiset tapasivat sanoa...
Orphanis -
encribo...
Jotain.
Musiikki paisuu kliimaksiin. Laskeutuminen oikealla jalalla.
Ja suosionosoitukset.
Ei tämän ihan näin pitänyt mennä, mutta kyllähän te käsitätte.
Rakas...
Violet.
Ilo tavata.
Mitä kuuluu?
Ja tässä lienee Klaus.
Nuori Klaus.
Vasen on parempi puolesi.
Ja...
Mitä täältä löytyykään?
Minä olen Sunny.
Olen pahoillani, mutta en puhu apinakieltä.
Banaani.
En ole apina!
Sunny on siskomme.
Olettepa te myrtyneen näköisiä. Miksi niin?
Vanhempamme kuolivat.
Niinpä tietenkin. Hyvin kauheaa.
Otetaanpa uusiksi.
Sano repliikkisi uudelleen. Nopeasti, kun vielä muistan.
Vanhempamme -
kuolivat.
Aivan.
Ääliö.
Herra Poe.
Otan nämä orvot huostaani, -
aivan kuin haluaisin heitä oikeasti.
Ja vaikka se teistä olisikin taakka tai uhraus, -
olisitte väärässä.
Teidän sietäisi hävetä.
Koko ajatustakin.
Minne allekirjoitan saadakseni perinn... Tai siis -
lapset.
Ette ole virallinen huoltaja -
ennen torstaiaamun istuntoa.
Mitä minä teen lapsille sillä aikaa?
Mitä tarkoitatte?
Tarkoitan vain, että...
Kuntoiletteko te? Näytätte hyväkuntoiselta.
Minun lienee parasta palata pankkiin.
Ettekö voisi jäädä nauttimaan virvokkeita?
Viiniä tai kahvia?
- Kaipa minä voisin... - Joskus toiste.
Lapset, jos tarvitsette jotain...
Kyllä me pärjäämme.
Jos teillä on kysymyksiä...
Tiedän ettei matala majani -
ole Baudelairen kartanon tasoa, -
mutta saan pian huomattavan rahasumman.
Uskon tästä tulevan -
upea valmistuttuaan.
Katsotaanko paikkoja?
Tässä on olohuone.
Keittiö. Tiedän, mitä ajattelette:
Kaipaisi kunnon jynssäystä.
Olette kai saaneet jäykkäkouristusrokotuksen? Polio-, isorokko-, lavantauti ja malariarokotteet.
Tässä ovat viihdetilat.
Katon saa kuulemma korjattua käden käänteessä.
Ette kai pelkää korkeita paikkoja?
Kuvitelkaa nyt, apina pelkäisi korkeita paikkoja.
Teatterini.
Seuratkaa minua.
Mitä tuolla ylhäällä on?
Torni.
Ette saa koskaan mennä sinne.
Ette missään olosuhteissa.
Tämä on toistaiseksi makuuhuoneenne. Hyvää yötä.
Mutta aurinko ei ole vielä laskenut.
En tiedä oletteko huomanneet, -
mutta ensivaikutelmat ovat usein vääriä.
Klaus ei esimerkiksi pitänyt Sunnysta lainkaan tämän synnyttyä.
Tämän oltua kuusiviikkoinen, he olivat kuin parhaatkin kaverukset.
He pitivät yhdessä hauskaa.
Kreivi Olafin tapauksessa taas...
Orvot!
He olivat oikeassa.
Joka aamu kreivi Olaf määräsi Baudelairet -
tekemään paljon raskaita askareita.
Sen jälkeen hän ryntäsi salaperäiseen torniinsa.
Ja niin onnettomalta kuin heidän tilanteensa näyttikin, -
oli se vain muuttumassa pahemmaksi.
Jääkylpyammeesta, jolloin huomasin niiden tyttöjen vohkineen munuaiseni.
Eikä!
Kuvitelkaa hämmästykseni.
Orvot, tämä on näyttelijäseurueeni.
- Näyttelijäseurue, orvot. - He eivät näytä rikkailta.
Rumia pikkuihmisiä.
Miksi ette ole keittiössä valmistamassa päivällistä?
- Päivällistä? - Ranskalainen sana iltapäiväaterialle.
Takana. Käännä se.
Nautimme sen ruokasalissa kahdeksalta.
Edellytämme täydellistä hiljaisuutta, kun harjoittelemme näytelmäämme.
- Mutta emme ole tehneet ikinä päivällistä. - Kello on jo puoli kahdeksan.
Kahdeksalta!
Pastaa siis.
Selvä. Aloittakaamme roolitus.
Kuka näyttelisi koko maailman komeinta kreiviä?
Haluaisitteko te?
Sopiihan se.
Pasta puttanesca. Se tarkoittaa: Niukasti aineksia.
Hienoa.
- Sunny, auttaisitko hieman? - Onnistuu.
- Tarvitsemme kulhon. - Ei kulhoa.
- Ja siivilän. - Ei sitäkään.
- Kiitos. - Ole hyvä.
Ja kattilan.
Tämän kohtauksen nimi on "Sähkötuoli".
Teidän pitäisi varmaankin laittaa se päälle.
Onko siellä ketään?
Siivilä. Nerokasta.
- Sunny, löysitkö kulhoa? - Tässä.
Sunny, tuo ei ole kulho. Se on sylkykuppi.
Sylkykuppi? Tarkoitatko...
Pestään se kahdesti.
No?
- Se on hyvää. Todella hyvää. - Paljonko aikaa?
Palataanpa takaisin esihistorialliseen aikaan, kun dinosaurukset hallitsivat maailmaa.
Baudelairen orvot rehtorin puhutteluun.
Mitä haluat?
Päivällinen on katettu.
- Puttanesca. - Miksi kutsuit minua?
Se on pastaa. Pasta puttanescaa.
- Missä paahtopaisti on? - Paahtopaisti?
Niin, paahtopaisti. Ruotsalainen termi paistilihalle, joka on paahdettu.
Et kertonut haluavasi paahtopaistia.
Maailma on pullollaan epätoivoisia orpoja, -
jotka mielissään uisivat vaikka valtameren yli -
päästäkseen edes osaksi taitojeni langettaman varjon alle.
Mutta en välitä heistä.
Päätin avata sydämeni teille kahdelle ihanalle lapsoselle -
sekä tuolle vastenmieliselle kädelliselle.
Teidän pitää vain tehdä kaikki, mitä päähäni pälkähtää -
minun nauttiessa vanhempienne muhkeasta perinnöstä.
- Ei. - Senkin pieni...
Peräänny, papukaijanaama!
Tai puren ylemmäs.
Älä ilveile minulle.
Olet todella hullu.
Teidän lasten on aika oppia hieman kunnioitusta.
Laske hänet alas!
Senkin hirviö!
Näitte sen. Poika liukastui.
Et saa senttiäkään, ennen kuin Violet täyttää 18.
Niinkö?
Kuka niin sanoo?
- Laki. Tarkista vaikka. - Soitamme herra Poelle tästä heti paikalla.
Niinkö?
Olen hyvin pettynyt teihin.
Mihin jäimmekään?
- Oletko kunnossa? - En.
Klaus, mitä teet?
- Lähden. - Minne?
Kotiin.
Tämä on kotimme nyt.
Tämä ei ole koti. Kotona vanhemmat peittelevät sänkyyn iltaisin, -
opettavat ajamaan pyörällä tai innostuvat ensimmäisestä koulupäivästäsi.
Tämä ei ole koti.
- Kuinka he saattoivat tehdä tämän meille? - He ovat pahoja ihmisiä.
Eivät he. Isä ja äiti.
Klaus!
Sinä ajattelet samoin. Kuinka he saattoivat?
- Eikö heillä ollut suunnitelmaa meille? - Ehkä heillä oli suunnitelma.
Siltä näyttää.
Muistatko, kun isä ja äiti kävivät Euroopassa?
Luulimme heidän hylänneen meidät, koska he eivät edes kirjoittaneet.
He olivat kirjoittaneet pitkän kirjeen, joka oli hukkunut postissa.
Muistatko, kuinka syyllinen olo meillä oli ajatustemme takia?
- Tämä on aivan sama asia. - Eikä ole.
Miten niin?
Koska he eivät ole Euroopassa. He eivät tule takaisin.
Luuletko, että mikään tuntuu enää ikinä kodilta?
Turvapaikka.
Meille se tarkoittaa pientä paikkaa, jossa on turvassa maailman ongelmilta.
Kuin keidas valtavalla autiomaalla, tai saari myrskyisällä merellä.
Baudelairet nauttivat illastaan rakentamassaan turvapaikassa.
Mutta sydämissään he tiesivät, että turvaton maailma oli heti ulkopuolella.
Maailma, joka harmikseni tiivistyy kahteen kolkkoon sanaan.
Huoltajuus myönnetty.
Kiitos, teidän arvonne. Oli mukava asioida kanssanne.
Lapset, olen pohdiskellut tilannettamme, -
ja ymmärrän, että olen ollut hieman etäinen.
Ja tässä tapauksessa se on iso sana, joka tarkoittaa...
Silkkaa pahuutta.
Tiukka, mutta oikeudenmukainen.
Mutta nyt kun olemme perhe niin voin hyvittää sen teille.
Minusta tulee mallivanhempi.
Pysähdytäänpä herkuttelemaan.
Limsa, limsa, banaani.
Haista home.
Selvä.
VIIMEINEN VAIHTOEHTO
Violet.
Minne lukkonupit menivät?
PERINTÖLAKI JA SINÄ
Päivää. Olen täysin viattomalla ajelulla täällä maaseudulla -
lasteni kanssa, joita rakastan.
Näyttääkö tuo kello oikein?
Mikä se on?
Näyttäisi olevan aikataulu.
Kiwi-vesimeloni-yllätys.
Lempijuomani.
Mene!
- Hän otti avaimet. - Kokeile kaikkea.
Kreivi Olaf? Poe täällä.
Soitan sinulle siitä perintöasiasta, jonka otit esille.
- Herra Poe, luojan kiitos. - Kuka siellä?
Violet Baudelaire, olemme kreivi Olafin autossa.
Hei, Violet. Missä kreivi on?
Hän ei ole täällä juuri nyt, mutta...
- Ajatko autoa yksin? - En.
Auto on junanraiteilla ja juna on tulossa.
Olen pahoillani, Violet, mutta en kuule mitään.
Ajan junan vieressä!
Me jäämme pian junan alle!
En kuule mitään tuon junan melun yli!
Soitan takaisin myöhemmin, kuulemiin.
Klaus, sinä olet lukenut junista.
Mitä me teemme?
"MAHTAVAT JUNAT". "JUNARADAT JA OHJAUSVEMPAIMET".
Raiteenvalitsin. Tuolla.
- Se on liian kaukana. - Ei ole.
Täällä täytyy olla jotain, jota voimme käyttää sen vetämiseen.
- Täällä ei ole mitään. - Aina on jotain.
- Sunny, pure tuon tontun pää irti. - Mielelläni.
Nopeasti, vedä se takaisin.
- Violet. - Nyt onnistun.
En haluaisi hoputtaa.
- Hyvä kuti. - Kiitos. Vedä.
Herra Poe.
Hyvä herra Poe, emmekö voi keskustella tästä kuin aikuiset?
Valitan, kreivi Olaf, -
mutta Sunnyn ikäisen päästäminen rattiin ei ole hyvän vanhemman merkki.
- Hän yritti tappaa meidät. - Eipäs liioitella, Klaus.
Autossa ei ollut edes vaihde päällä.
Saanko olla hetken lasten kanssa?
Hei sitten, lapset.
Oli kivaa.
Nappaan teidät, minne sitten menettekin!
Minä löydän teidät!
Olette vainaita!
Viekää heidät, herra Poe.
Ennen kuin järkytyn tämän enempää.
Lahjattoman rikollisen päihittäminen voisi käydä kolmen kekselijään orvon päivän työksi.
Mutta Baudelairet nauttivat voitostaan matkatessaan kohti uutta kotiaan.
Oli epävarmaa, mikä heitä odotti.
Varovaisesti he kuitenkin toivoivat mielessään, -
että heidän uusi huoltajansa olisi parempi kuin edellinen.
Tai ettei ainakaan yrittäisi litistää heitä junan alle.
Tiedätkö minkälainen tiedemies hän on?
En. Aikani meni järjestellessä teidän asioitanne.
- En ehtinyt rupatella turhia. - Päivää.
Hyvä tavaton!
Katsopas sinua.
Sinun täytyy olla Violet. Muistatko minua?
Et taida muistaa. Olit vasta pieni vauva.
Ja Klaus, me emme olekaan tavanneet.
Kuinka v...
Hyvä ote, kuin kuristajakäärme.
Ja Sunny, pieni Sunny, näytät niin äidiltäsi.
Kiitoksia kovasti, herra Poe. Minä jatkan tästä.
- Ehkä minun pitäisi tulla sisään? - Kaikin mokomin.
Voit auttaa keräämään suolistomatoja häijyn boa-käärmeeni jätöksistä.
Lapset, muistakaapa tämä.
Minut tavoittaa aina puhelimella tai faxilla.
Hyvää päivänjatkoa.
Pääsimmepä eroon hänestä.
Tulkaa sisään. Aikaa ei ole paljon. Meidän täytyy pakata.
Pakata?
- Sanoitko pakata? - Kyllä.
Meidän täytyy pakata kaikki varusteet.
Ja tietenkin pakolliset, vaatteet ja sellaiset. Mukaan tulevat käärmeet on myös merkattava.
Minne?
Enkö maininnut, että lähdemme Peruun?
- Et. - Kyllä vain.
Lähdemme huomisaamuna. Eikö olekin jännää?
Tätä tietä matelijahuoneeseen.
Tervetuloa matalaan majaani.
Tiedättekö te lapset mitään käärmeistä?
Vain sen, mitä olen lukenut kirjoista.
En kovin paljoa.
Täällä voipi olla jotain mitä ei löydy kirjoista.
Pistän ison kaverin petiin ja esittelen teidät kavereilleni.
Täällä näin.
- Sehän on kaksipäinen kobra! - Hyvin hoksattu.
Kumpaa sukupuolta tuo on?
Ei aavistustakaan. Ei ole kohteliasta kysyä.
Ja täällä. Tiibetiläinen kolmisilmäkonna.
Tämä kaveri ei suostu lopettamaan kurnutustaan.
Ja nyt, haluan näyttää viimeisimmän löytöni.
Löysin sen Tansaniasta.
Ainoa laatuaan. Uskomattoman tappava kyykäärme.
Avustajani Gustav ja minä lienemme ainoat sen nähneet.
Pahoittelen.
Kirjoituskoneeni meni jumiin.
Säädän sitä hieman.
No niin.
Mihin minä jäinkään?
Ai niin. Uskomattoman tappavan kyyn hyökkäys.
Ei huolta pikkuiset.
Olette turvassa. Se ei voi vahingoittaa teitä.
Uskomattoman tappava kyy ei voi vahingoittaa häntä?
Ei ollenkaan.
Se on pehmoilija.
Yksi eläinkunnan harmittomin ja ystävällisin olento.
Se on hämäystä.
Käytän sitä juksatessani matelijayhteisön jäseniä.
Monty-setä, miksi me menemme Peruun?
Tänä aamuna mietiskelin, miten pääsemme pois kaupungista yhdessä.
Ja Peru juolahti mieleeni.
- Siellähän on käärmeitä? - Mutta miksi lähdemme?
Tiedätkö, että käärmeet pelkäävät enemmän sinua, kuin sinä niitä?
Harvat tietävät.
Uhattuna käärme pakenee paikkaan, joka on hiljainen, turvallinen.
Turvapaikkaan.
Missä se ei tunne olevansa vaarassa.
Siksi menemme Peruun.
Näin juuri tuollaisen kaukoputken isämme...
Meillä on aikaa jutella myöhemmin, -
mutta nyt tarvitsen keksijää, lukijaa ja purijaa.
- Tunnetteko ketään? - Hampaani ovat palveluksessanne.
Petunia, mitä olen sanonut tästä?
Se luulee minua puuksi.
Luulen tietäväni tuon laulun. Vanhempamme taisivat soittaa sitä meille.
Epäilemättä. Kuten minäkin omille lapsilleni.
- Oliko sinulla lapsia? - Kyllä vain.
Ja vaimo sekä koti...
Tulipaloon asti.
Tulipaloon?
Tiedän teidän tilanteen varmaan paremmin kuin muut.
Mutta elämä kääntyy parhain päin.
Elämme ihmisten kanssa, jotka ymmärtävät meitä.
Ihmisten, jotka arvostavat ainutlaatuisia lapsia, -
jotka osaavat lukea, keksiä ja purra.
Monty-setä.
Miksi autat meitä näin?
Eikö se ole suvun tarkoitus?
Ja niin Baudelairen lapset lähtivät Peruun -
ja kokivat uskomattomia seikkailuja suurenmoisen holhoojansa kanssa.
Loppu.
Tuon sanan haluaisin sanoa.
Antaisin mitä vaan, jotta tarina loppuisi tähän.
Mutta valitettavasti tehtäväni ei ole kirjoittaa olematonta onnellista loppua, -
vaan kertoa tosi tarina huono-onnisten Baudelairen lapsien elämästä.
Ja vaikka tämä tuntuu kamalalta, -
joudun tunnustamaan, että heidän ongelmansa olivat vasta alkaneet.
Ja ne alkoivat kahdella sävelellä.
Tervehdys.
Etsin tohtori Montgomery Montgomeryä.
Minä olen Stefano.
Olen italialainen -
ja olen täällä auttamassa häntä tutkimuksissaan parhaani mukaan, -
sekä myös helpottamassa asioita ja tarkkailemassa.
Kreivi Olaf.
Miksi sanoisit jotain tuollaista?
En ole koskaan tavannut ketään sen nimistä, mutta -
jos olisin niin hän varmaan näyttäisi ja kuulostaisi täysin erilaiselta.
Olet Olaf, emmekä päästä sinua sisään.
Ehkäpä teidän kannattaisi vetää johtopäätöksenne uudestaan.
Ja siksi teidän ei koskaan pitäisi juoksennella ympäriinsä tällaisen kanssa.
Hyvin viisaasti sanottu, herra Stefano.
Jäinpäs kiinni.
Luojan kiitos, että pääsitte näin lyhyellä varoitusajalla.
Siitä ei ollut vaivaa.
Avustajani, Gustaf, sairastui yllättäen vain tunti sitten.
Hän antaisi kaikkensa ollakseen täällä.
Luojan kiitos, että te olitte käytettävissä.
Minä olen ihailijanne, jos saan sanoa.
Työnne on innoittanut omia tutkimuksiani -
Monterey Bayn Akvaariossa...
Merikäärmeistä.
Kovin eloisa olento.
Minua on purtu 43... 700 kertaa.
Pääsääntöisesti kasvoihin.
Suuri osa kasvoistani on rakennettu uudelleen.
Loppujen lopuksi hyvää työtä, vaikka viikseni ovatkin hieman epäsymmetriset.
Et voi uskoa tuota!
Voisivatkohan lapset auttaa minua laukkujeni kanssa?
Vasen puoleni on neurologisesti hieman vajavainen.
- Tietysti, lapset... - Monty-setä.
Pyydän, älkäämme olko töykeitä vieraitamme kohtaan. Menkäähän.
- Mitä hän aikoo? - En tiedä.
Sellaista aikaa ei olekaan, jolloin tarinan roiston olisi hyvä saapua.
Mutta kreivi Olafin ilmestyminen, juuri kun Monty-sedän salaisuus oli paljastumassa, -
oli melkein liikaa Klausille.
Violet, kuuntele.
Montyn kaukoputki. Näin samanlaisen isän lipastossa.
- Se on pelkkä yhteensattuma. - Ei, Violet! Tapahtumille on syynsä.
Lapset auttavat meitä valtavasti Perun tutkimuksissa.
- Onko teillä kokemusta lapsista? - Lapset ovat minulle vieraita.
Itse en koskaan ollut sellainen.
Tiedän, että he ovat tärkeä osa ekosysteemiä...
Hän ei anna meidän puhua Montylle. Meidän on saatava viesti hänelle.
Jätä se minulle.
Syötin kerran meriankeriasta -
ja tietenkin kävin ylimieliseksi.
Se ei muuta vaatinut. Yhden ainoan kerran.
Vain kerran.
Minulla oli silli suussani ja tarjosin sitä...
Siellä oli ryhmä National Geographicistakin ja he kuvasivat koko jutun.
Monikaan ei tiedä tätä meriankeriaista, vaan luullaan, että se ei ole kovin vahva.
Toki sillä on omat voimansa, -
mutta kuinka se repii mieheltä naaman irti ja vie luolaansa?
Lyhyestä virsi kaunis.
Hoitoineen ja plastikkakirurgioineen -
ymmärtääkseni Peru on mahtava paikka.
Rannat, ihmiset, lepsut huoltajuuslait...
"HUIJARI".
Lepsut huoltajuuslait?
Sanoinko niin?
Kirottu neurotoksiini.
Stefano, sinulla on tarinankertomisen lahja.
Vai kuinka, lapset?
Kyllä.
- Voisitko lypsää Petunian puolestani? - Petunian?
No, lypsäminen...
Mitä minä tarkoitan...
Voinhan minä koittaa.
Minua kutsuttiinkin Piippolan vaariksi, koska lypsin näitä koko ajan.
Pienet utareet on tosin vaikea paikallistaa.
Ota sinä tämä ja aloita ilman minua.
En ole varma toinko lypsyvarusteeni mukanani.
Minä hoidan hanhen.
Vieläkö hän katsoo?
Kyllä.
Älä katso minua. Teeskentele puhuvasi Klausille.
Selvä.
Sain viestinne, älkää olko huolissanne. Minä tiedän.
- Tiedätkö? - Tiedän.
Ankerias ei söisi savusilliä. Liian suolaista.
Huomasitteko, miten hän katsoi olkalaukkuani, jossa pidän käärmeenmyrkkyjäni?
Te olitte oikeassa. Stephano on huijari.
Niin.
Hän on Herpetologisen Yhteisön vakooja, ja tuli varastamaan Äärimmäisen Tappavaa Kyytä.
- Ei. - Ei. Monty-setä...
Hitto. Kaikki lopussa. Odotin niin sitä lypsyä.
Eikö teidän lasten olisi aika mennä nukkumaan?
Ehdottomasti. Aikainen herätys huomenna.
Menkää nyt.
Hyvää yötä.
Jos te lapset olette levottomia yöllä, -
olen aivan käytävän päässä, ja nukun todella kevyesti.
Itse asiassa nukun tuskin ollenkaan.
Löytyykö kulkulupaa?
En uskonutkaan.
Petunia, minun tulee ikävä sinua.
Olet hyvä tyttö, etkö?
Niin nätti tyttö.
Niin oletkin.
Olet sinä.
Rakkaan ihmisen kuolema on ihmeellinen asia.
Monty-setä?
Kuin kävelisi pimeässä portaita ylös makuuhuoneeseen, -
ja luulisi, että portaita on yksi enemmän, kuin niitä todellisuudessa on.
Jalkasi putoaa alas, ja seuraa sairaalloinen yllätyksen hetki.
Monty-setä?
Lapset eivät surreet vain setäänsä, -
vaan myös sitä haurasta toivoa uuden kodin löytymisestä.
Toivoa, joka kiitos roistomaisen näyttelijämme, oli hiljaa hiipumassa.
Tunnen olevani hieman syyllinen tähän tragediaan.
Minun olisi pitänyt varoittaa häntä, että Äärimmäisen Tappava Kyy -
on kaikkein vaarallisin käärme koko ekosysteemissä.
- Minä tiedän. Minähän löysin sen. - Teit mitä?
Etsivä?
Tyttöseni, häkin ovi on auki, eikä käärmettä näy. Kuollut kaveri.
Tiedätkö, mitä ajattelen?
Ajattelen, että kuka minut herätti yhdeksältä aamulla tämän takia.
Se on käärmeenpurema. Ei epäilystäkään.
Epäilyksettä käärmeenpurema. Kiitos, tohtori.
Et ymmärrä, Äärimmäisen Tappava Kyy ei ole voinut tappaa häntä, -
koska se on yksi kilteimmistä ja vaarattomimmista eläimistä eläinten keskuudessa.
haittaako, jos en tee paperitöitä tästä?
Se olisi parasta. Nämä lapset ovat käyneet läpi suuren mullistuksen.
Onkohan edes viisasta muuttaa heidän suunnitelmiaan nyt?
Olimme lähdössä Peruun huomenna, -
- eikä lippuja voi palauttaa. - Ei.
Tohtori, mitä mieltä olet?
Se saattaa olla ainoa mahdollisuus heille päästä tästä yli.
Minä hoidan tämän.
Haastateltuani tuolloin paikalla olleita ihmisiä, -
Olen saanut tietää seuraavaa nuorimman Baudelairen suunnitelmasta.
Urhea Sunny aloitti tästä ja lähestyi Äärimmäisen Tappavaa Kyytä -
määrätietoisella päättäväisyydelllä.
Ei, hän on kreivi Olaf ja tuo tohtori on hänen avustajansa.
Hän yritti tappaa meidät junalla.
- Mistä hän saisi junan? - Mistä muka saisin junan?
Lapset, tämä typeryys riittää jo.
Herra Stephano ei näytä yhtään kreivi Olafilta.
Kuka on tämä äärimmäisen komea kreivi Olaf, josta he puhuvat?
Kreivi Olaf on heidän vanha holhoojansa, jonka harkintakyky petti.
Entä tatuointi? Kreivi Olafilla on vasemmassa nilkassaan silmä-tatuointi.
Mitä tahansa lasten vuoksi.
Voilà! Putipuhdas.
Hän on näyttelijä. Hän meikkasi sen piiloon.
Tohtori, auttaisitko minua saattamaan -
- nämä nuoret autoon. - Ei. Herra Poe...
- Ei, herra Poe! - Lähetän sinulle postikortin.
Yhdestä asiasta kaikki silminnäkijät olivat samaa mieltä.
Heidän seuraavaksi kuulemansa ääni oli niin järkyttävä ja yllättävä, -
että se vainoaa heitä yhä edelleen.
Hitto. Tämä kun oli niin hyvä hahmo.
Olkaa rauhassa, lapset, viranomaiset ovat herra Stephanon jäljillä, -
aina hänen kulmakarvattomasta otsasta hänen tatuoimattomaan nilkkaansa saakka.
Se italialainen pirulainen.
Vaikka he olivat edelleen tietämättömyyden keskellä, -
Baudelairet juhlivat kreivi Olafin paljastumista, -
lipuessaan eteenpäin Lachrymose-järven jäistä pintaa pitkin.
Mutta Klausilla ei ollut aikaa ajatella pinnallisesti.
Hän tiesi, että heidän matkansa taustalla oli jotakin, -
vaikka ainoina johtolankoina oli kaukoputki, -
tieto toisesta kammottavasta tulipalosta sekä kaksi sanaa paperinpalalla.
Josephine-täti?
En ole kuullutkaan.
Eikö sinusta ole outoa, että yksikään sukulaisistamme ei ole sukua meille?
Josephine-täti?
Oletteko te Baudelairet?
Kyllä.
Hyvä. Tulkaa sisään.
Hurrikaani Herman saapuu millä hetkellä hyvänsä.
- Violet, katsos sinua. - Päivää.
Tulkaa nopeasti sisään.
Mitä nyt?
Ei niin nopeasti. Voitte kompastua kynnysmattoon, -
ja mestata itsenne.
Joten nopeasti, mutta ei liian nopeasti, onko selvä?
Olen pahoillani, että täällä on näin kylmä.
Joskus on niin kylmää, että voin tuskin sietää sitä.
Haluatko, että lisään lämpöä, Josephine-täti?
Ei, en koskaan laita lämmitintä päälle. Pelkään, että se räjähtää.
Lapset, pyydän, ettette käyttäisi talon ovinuppeja.
Painatte vain ovea, ja se aukeaa.
Miksi niin?
Pelkään aina, että ovinupit särkyvät miljooniksi pieniksi osiksi, -
ja että yksi niistä osuisi silmääni.
Joku on käynyt Pöpilässä.
"Delmo" ei ole sana.
Minun pitänee opettaa hänelle kunnon englantia.
Kielioppi on elämän suurin nautinto, eikö teistäkin?
- Ilman muuta. - Hän on Pöpilän pormestari.
Täydellistä. Hyvää kuumaa keittoa.
Itse asiassa se on jäähdytettyä kurkkusoppaa.
En valmista mitään kuumaa.
Pelkään, että hella leimahtaa liekkeihin. Missä veljesi on?
- Keittiössä. - Klaus?
- Mitä etsit? - Lautasliinoja.
Ne ovat täällä. Tule pois jääkaapin luota, -
jos se kaatuu, murskaannut littanaksi.
Haluaisitteko katsella valokuvia?
Varo, ettei paperi viillä.
Onko tämä Ike?
Eikö ollutkin komea?
Olet tehnyt vaikka mitä.
Kesytit leijonia?
Olin melko seikkailuhenkinen, kun Ike oli vielä elossa.
Monty-setä? Tunsit Monty-sedän?
Ei, tuo ei ole hyvä kuva minusta.
Odota, ovatko... Ovatko nuo vanhempamme?
Oliko tuo jokin kerho?
Miksi teillä kaikilla on kaukoputket?
En pidä itsestäni tuossa kuvassa!
Kuoliko Ike tulipalossa?
Ei. Hassu lapsi.
Iilimadot söivät hänet.
Aivan...
Tulkaa, niin näytän.
Varokaa kattokruunua. Jos se putoaa, se lävistää teidät.
Ike ja minä tutkimme Kyyneljärven joka lahden ja poukaman -
Pelkosatamasta -
aina Rahkaluolalle saakka, kauas tuonne.
Tuon karikon lähellä on kohta, jossa iilimadot hyökkäsivät.
Kyyneljärven iilimadoilla on kuusi riviä -
erittäin teräviä hampaita, sekä todella terävä nokka.
Ne ovat sokeita, mutta haistavat ruoan ihmisistä kilometrien päähän.
Ja jos ne haistavat ruokaa, ne alkavat parveilla.
Sanoin hänelle: "Ike, sinun on odotettava tunti ennen veteen menoa."
Mutta...
Hän odotti ainoastaan 45 minuuttia -
ja...
Pyydän anteeksi, lapset.
Klaus!
Se alue on yksityinen. Se oli Iken huone.
Voi Luoja, että vihaan asua täällä.
Oletko koskaan ajatellut muuttavasi muualle?
Ehkä jos muuttaisit pois Kyyneljärveltä, voisit paremmin.
En voisi ikimaailmassa myydä tätä taloa.
Kammoksun kiinteistövälittäjiä.
On kahdenlaista pelkoa:
Järkevää ja järjetöntä.
Kiinteistövälittäjien pelkääminen on järjetöntä pelkoa.
Onko tämä huono ajankohta?
hänet on saatava ulos tästä talosta.
Varokaa noita avokadoja, kivet voivat juuttua kurkkuun.
Varokaa myös noita kärryjä, ne saattavat irrota ja vyöryä ylitsemme.
Kaikki on hyvin, Josephine-täti.
Hyvät hyssykät!
- Musta rutto! Onko se mustaa ruttoa? - Ei, se oli täysin minun syytäni.
Sanat eivät riitä kertomaan, kuinka pahoillani olen, koska törmäsin siskoosi.
- Josephine-täti, hän... - Olette todellisia kaunottaria, rouva.
- Erityisesti sinä. - Josephine-täti...
- Sallikaa minun esitellä itseni. - Minä ja Klaus voimme esitellä hänet...
"Klaus ja minä."
- Ei sillä ole väliä, tämä on... - Ei ole väliä?
Juksaatko minua, tyttö?
Ehkä tämä on ammattikalastajan hourailua, -
mutta kielioppi on itselleni tärkein asia tässä maailmassa.
Todellako?
- Onko tätimme epätoivoinen? - Se on kaikki kaikessa, -
koko konkkaronkka.
Ilman hyvää kielioppia olet väittelyssä jalat kohti kattoa ennen kuin huomaatkaan.
Sinä ainakin osaat pukea sanasi lauseiksi.
Voin myös väännellä ja käännellä niitä.
Se riippuu tietysti täysin teistä, rouva.
Kapteeni Sham...
Palveluksessanne.
Hän valehtelee! Hän on kreivi Olaf!
Se kamala mies, josta varoititte minua? Missä?
- Nenäsi edessä! - Missä hän on?
Kapteeni Shamin takana? - Ei!
Annan hänelle pari opetusta. Hän saa maistaa Karate-Kidiä.
Kapteeni Sham on kreivi Olaf!
En siedä tätä toistamiseen!
Maissilapset!
Klaus!
Miksi teit noin tälle miesparalle?
Olen kovin pahoillani! Anteeksi!
Tuo tulee olemaan kipeä aamulla.
En välitä moisista, rouva.
Poika on vasta päässyt potkupuvustaan.
Olen joutunut tuon kaltaisiin tilanteisiin siitä lähtien, -
kun Kyyneljärven iilimadot järsivät jalkani irti.
Miksen odottanut tuntia ennen uintia? Miksi?
Iilimadot veivät aviomiehenikin.
- Älähän nyt! - Ihan oikeasti.
Ne pahuksen iilimadot pistivät minutkin hyppimään.
Tietysti saan parhaat pysäköintipaikat, mutta -
kukapa rakastaisi yksijalkaista miestä, jonka naama on kuin petolinnun takamus?
Olen yksinäinen kuin lokki kalliolla, tyttö.
Voi, kapteeni Sham.
Tulisitko tänään illalliselle luokseni?
- Ei! - Ei!
Enpä tiedä tuosta, rouva.
Pelkään, että naarmuttaisin lattiasi tällä vanhalla sängynjalalla.
Laitan sanomalehtiä lattialle.
Olkaa niin kiltti, lapset valmistavat ihanan puttanesca-illallisen.
Samaisen aterian, jonka söin, ennen kuin ne veivät jalkani!
Luoja paratkoon! Lapset, vien kapteeni Shamin kotiin.
Te pysytte täällä ja ostatte täysin puttanesca-vapaan illallisen.
- Mutta... - "Mutta" ei ole lause, Klaus.
Josephine-täti!
Hei, ette ole maksaneet siitä!
Nykyajan nuoret.
TIETÄÄKÖ KUKAAN SINUN OLEVAN TÄÄLLÄ?
Josephine-täti?
Oletko täällä?
Jo-täti?
Oletko täällä?
Josephine-täti?
Voi ei!
Ei!
Olemme myöhässä!
Olemme myöhässä.
Mitä siinä lukee?
Se on itsemurhaviesti.
"Violet, Klaus ja Sunny, kun luette tämän, olen jo kuollut."
"Sydämeni on kylmä kuin rää ja elämäni on sietämätönta."
- "Sietämätönta"? - Jatka vain.
"Tiedän, ettette ehkä ymmärrä ruhhtinaallisen surullista elämää..."
"Ruhtinaallisessa" on vain yksi H-kirjain.
Ei sillä ole väliä, jatka lukemista!
"...tai mikä johti tähän epätoivoiseen tecoon." "Teko" kirjoitetaan K:lla."
Se on itsemurhaviesti! Miksi tarkistat kieliasua?
Hän sanoi kieliopin olleen hänen elämänsä suurin nautinto.
Miksi hän kirjoittaa näin paljon virheitä?
Jos olisit aikeissa hypätä ikkunasta, saattaisit itsekin kirjoittaa muutaman.
"Olkaa tietoisia, että olen paljon onnellisempi näin.
Viimeisenä tahtonani jätän teidät kapteeni Shamin huostaan, -
hän on kiltti ja kunniallinen mies."
Se oli hänen suunnitelmansa!
Pakotti kirjoittamaan tämän ja sitten työnsi hänet alas ikkunasta!
SALAKIRJOITUSTEKNIIKKA JA SINÄ. MAAILMANSODAN KOODINMURTAJAT.
Se ei ole itsemurhaviesti. Se on viesti.
Sen pitäisi olla "jää", ei "rää." R-kirjain.
Ja "sietämätönta". A-kirjain.
RAHKALUOLA
Aina Rahkaluolalle saakka, kauas tuonne.
Hän ei ole kuollut. Hän on piilossa.
Rahkaluolassa?
Sunny!
Hän todella tutki tulipaloja.
Klaus, meidän on lähdettävä!
- "Tule pois jääkaapin luota!" - Mitä?
"Jos se kaatuu, murskaannut littanaksi!"
Ei voi olla totta!
Joko se on ohi?
Violet... Sinun on parasta laittaa hiuksesi nutturalle.
Violet, onko ideoita?
- Tuo se vaahtosammutin minulle. - Miksi?
Koska meidän on saatava tämä ankkuri tuonne.
- Mitä? - Auta nyt vain!
Kolmannella rikomme tuon palkin.
- Rikomme? - Niin.
- Senhän takia me emme kaadu! - Juuri niin.
- Onko tukkasi varmasti tarpeeksi tiukalla? - Kolmannella.
Yksi...
Kaksi...
Kolme!
Odota...
Odota... Pidä kiinni, Sunny!
Nyt!
Mitä me nyt teemme?
Hän on hengissä. Meidän on päästävä viranomaisten puheille.
- Ei. - Mitä?
- He eivät kuuntele. Eivät ikinä! - Violet!
Olafin takia! Hän ei luovuta koskaan. Meidän on löydettävä Jo-täti itse.
Hei, mukulat!
Täällä kapteeni Sham, uusi holhoojanne.
Pysykää siinä, missä olette, niin tulemme sinne.
Oletko lukenut kirjoja purjehtimisesta?
Klaus oli lukenut tasan 15 kirjaa purjehtimisesta ja kaksi meteorologiasta.
Mutta on täysin eri asia tehdä jotakin teoreettisesti kuin käytännössä.
Valmistautuminen olisi ollut hyväksi lahtea ylittäessä, -
sillä he olivat vihaisen ja ilkikurisen järven armoilla.
Mutta kun myrsky oli ohi, ja vedet tyyntyneet, -
Baudelairet eivät voineet kuin tuntea jotain saavutetuksi.
Se oli lyhyt ilon hetki, heidän muuten surullisissa elämissään.
He tekivät sen.
Ja ellei heidän holhoojansa pystyisi pelastamaan heitä, he pelastaisivat hänet.
Josephine-täti?
Oletko täällä?
Josephine-täti.
Voi, lapset!
Teitte sen! Ratkaisitte viestini!
Hyvä, että olet kunnossa.
Se oli kamalaa! Kreivi Olaf pakotti tekemään sen testamentin ja -
niiden kieliopillisten virheiden lisääminen lähes tappoi minut.
Toitteko elintarvikkeita?
Elintarvikkeita? Tulimme juuri myrskyn läpi!
Mitä sitten? Kuinka oletatte meidän elävän tässä luolassa, -
jos ette tuoneet ruokaa?
Elävän luolassa?
Ei, Josephine-täti! Sinun on palattava kanssamme!
Testamenttasit meidät kapteeni Shamille, olet ainoa, joka voi todistaa valeeksi!
- Ei! Se on aivan liian vaarallista... - Liian vaarallista?
Olet holhoojamme! Sinun kuuluisi pitää meistä huolta!
En puhu siitä enempää.
Tiedäthän, Josephine-täti, että Rahkaluola on myytävänä.
Entä sitten?
Ennen pitkää ihmiset tulevat katsomaan sitä.
Ja jotkut heistä ovat kiinteistövälittäjiä.
Josephine-täti, -
mitä tämä tarkoittaa?
- Mistä löysit sen? - Iken huoneesta.
Tulipalot.
Miksi hän tutki tulipaloja?
Me kaikki tutkimme. Monty-setä, Ike ja...
Vanhempamme.
He olivat johtajiamme.
Lapset, -
maailmassa on hyviä ja huonoja ihmisiä.
Niitä, jotka sytyttävät tulipaloja ja niitä, jotka sammuttavat niitä.
- Kuka tämän kaiken saa aikaan? - Onko se Olaf?
Olen kertonut jo liikaa. Vanhempanne tiesivät vastauksen tuohon.
Ja kuinka heille kävikään!
Vanhempamme? Mitä he sanoivat?
Meidän ei olisi pitänyt lähteä siitä luolasta.
Vielä ei ole myöhäistä kääntyä takaisin, otan riskin niiden kiinteistövälittäjien kanssa.
Mitä vanhempamme sanoivat?
Kuolemme vielä.
- Mitä? - Iilimadot tulevat!
Ehkä onkin eduksi, ettei kukaan meistä ole syönyt vähään aikaan.
Arvaapa uudestaan.
Josephine-täti!
Veneessä on vuoto!
Klaus, mitä teemme? Ne syövät veneen!
Me uppoamme.
- Klaus, meloisitko? - Tuomittu. Tuomittu.
Josephine-täti, tuo ei auta yhtään!
Tuolla on vene! Täällä! Täällä!
Niin epämiellyttäviä kuin Kyyneljärven iilimadot olivatkin, -
usvasta saapui jotakin vielä epämiellyttävämpää.
Heipä hei.
Minulla oli ikävä teitä.
Näyttää siltä, että tarvitsette apua.
Sinä tarvitset apua, kunhan palaamme kaupunkiin!
Josephine-täti kertoo kaikille, mitä tapahtui!
Sitten minä joudun vankilaan ja te elätte onnellisina ystävällisen holhoojan kanssa, -
tuhlaten aikaa keksimiseen, kirjojen lukemiseen ja hampaiden terottamiseen.
Vihdoinkin rohkeus sekä jalous voittavat.
Ja tästä kirotusta maailmasta tulee hitaasti, mutta varmasti, iloisen harmoninen paikka.
Ja kaikki laulavat, tanssivat ja kikattavat, kuin se pikkutonttu.
Onnellinen loppu. Niinkö luulitte?
Sillä en usko, että kukaan uskoo kuollutta naista.
Et koske Josephine-tätiin! Hän kertoo kaikille, mitä tapahtui!
Ei, lupaan etten kerro kenellekään mitään!
Ethän heitä minua iilimadoille? Saat omaisuuden! Saat lapset!
Josephine-täti!
Ole kiltti!
Tervetuloa alukseen. Varovasti.
Katoan! Värjään hiukseni. Vaihdan nimeni.
- Mutta entä me? - Hiljaa, lapset. Aikuiset puhuvat.
- Ehkäpä minun ei tarvitse tappaa sinua. - Ei.
Toisaalta ikkunatemppusi ei nostattanut luotettavuutasi.
Mutta...
Saatan antaa hieman armoa.
"Nostanut."
Mitä?
Sanoit "nostattanut". Huonoa kielioppia. Sinun olisi pitänyt sanoa:
"Ei nostanut luotettavuutasi."
Kiitos korjauksesta.
Eipä mitään.
Ei. Josephine-täti!
- Josephine-täti! - Et voi...
- Josephine-täti... - Hyppää!
Ymmärrätte varmasti.
Josephine-täti...
Olemme tehneet voitavamme.
- Pysykää rauhallisina! - Lapset? Tekö siellä?
- Herra Poe! Olemme... - Hukkumaisillanne.
Pelastin hänet! Pelastin pojan iilimadoilta!
Takaisin syvyyksiin, senkin käpälöivät pirulaiset!
Ette pistele tämän pojan päätä poskeenne tänään.
Kreivi Olaf? Mitä sinä täällä teet?
Herra Poe, pyydän. "Kreivi Olaf, mitä sinä täällä teet?"
Tiedän. Minun ei olisi pitänyt tulla.
Mutta kun kuulin lasten olevan vaarassa, minun oli pakko.
Vaikken olekaan...
Sopiva heidän holhoojakseen.
Näyttää siltä, että olin väärässä suhteessasi, kreivi Olaf.
- Ei! - Ei.
Olet todistanut olevasi poikkeuksellisen pätevä holhoojaksi.
Ja olisi velvollisuuteni laiminlyömistä, ellen oitis sijoittaisi lapsia luoksesi.
- Ilman sinua... - Älä sano sitä!
En kestä ajatustakaan siitä, että menettäisin pikku aarteeni.
Vaikkakin suunnaton perintö muistuttaisi jatkuvasti sydänsärystäni.
Sitä ei tarvitse murehtia.
Laki sanoo selvästi, ettet peri Baudelairien omaisuutta, mikäli lapsille sattuisi jotain.
- Anteeksi kuinka? - Paitsi, jos olet lähisukua tai naimisissa.
Niinkö?
Herra Poe, -
olenko kertonut uudesta näytelmästämme?
Kriitikko.
Kriitikko!
- Viittanne, sir. - Älä yritäkään päästä parempaan valoon.
Mitä hän aikoo? Miksi olemme näytelmässä?
Hän käyttää tätä lavasteena. Tämän mukaan naimisissa olevat -
ovat oikeutettuja toistensa rahoihin.
Tämä on pelkkää teatteria. Hän ei saa omaisuuttamme naimalla minua näytelmässä.
Enkö vai?
Salaliittolaiset. "Keisarin on kuoltava."
Tuomarin pitää hyvässä uskossa vahvistaa liitto, jotta se olisi virallinen.
Tässä sanotaan niin.
Justice Strauss, oletko valmis ensiesiintymiseesi?
Katsopas sinua. Violet, näytät todella kauniilta.
Sinä olet morsian, minä tuomari. Kuka on sulhanen?
Justice Strauss, et ymmärrä. Näytelmä on aitoa.
Kyllä! Kyllä.
Sen on oltava aitoa. Siksi valitsin sinut.
Muilta näkemiltäni näyttelijöiltä puuttui...
Mitä sanaa etsinkään?
- Hiusten osalta? - Käsien?
Aitous.
Muista, sinun täytyy lausua vuorosanasi kuten aidoissa häissä.
Tee se virheettömästi. Yleisössä on kykyjenetsijöitä etsimässä juuri ikäistäsi.
Kaikki riippuu nyt tästä.
Miksi sinun piti kertoa tuo? Voi, hyvä Luoja!
Viekää hänet ehostukseen. Nauttikaa! Syleilkää perhosia vatsassanne.
Tämä on naurettavaa. Violet on vasta 14. Häntä ei voi vihkiä laillisesti.
Holhoojansa luvalla voi. Ja kuka se on? Aivan, minä!
Revi siitä, lukutoukka.
Sanottuasi "tahdon" ja allekirjoitettuasi vihkitodistuksen, olet oikeasti morsiameni.
Kokkaat, siivoat ja hierot rintalihakseni, -
sekä leikkaat paksut, keltaiset varpaankynteni.
Hei, avioliitto ei ole huviretki. Sen eteen on tehtävä töitä.
En koskaan sano "tahdon". En koskaan!
Luulenpa, että sanot...
Kunhan vilkaiset ylös.
Päästä hänet!
Ilomielin. Päästä hänet.
- Ei! - Odota hetki.
Jos et sano "tahdon", tai jos jokin keskeyttää tämän näytelmän, -
sanon yhden sanan ja lapsonen tippuu kehtoineen päivineen alas.
Kuinka saatat? Hän on vasta vauva.
Voi, Violet.
Violet.
Olet 14-vuotias.
Sinun pitäisi jo tietää, ettei aina saa haluamaansa.
Haluat onnellisen elämän? Katon pääsi päälle?
Paikan, jota kutsua omakseen ja kaikkea sellaista?
Entä mitä minä haluan?
Haluan sen suunnattoman omaisuuden -
ja että kaikki tutkimukset lopetettaisiin kohdaltani.
Sinä autat minua saamaan haluamani -
tänä iltana.
Yleisöni odottaa.
Hyvät naiset ja herrat, taputtaisitteko -
"Uskomattomalle avioliitolle."
Et voi tehdä sitä.
Minun täytyy.
Älä nyt. Aina on jotain.
Aina on jotain.
Ei tällä kertaa.
Mutta...
Kameli, sinun vuorosi!
- Ala mennä, Klaus. - Violet...
Mene!
Liikettä kyttyrään, kameli! Sinun vuorosi!
"Mikään maailmassa ei estä kreiviä saamasta rakastettua morsiantaan."
"Ei mikään maailmassa." "Ei mikään maailmassa."
"Ei mikään." "Ei mikään."
"Kuinka loistava päivä avioitua."
"Jos vain komea kreivi tulisi lunastamaan morsiamensa."
"Tuuhealla tukallaan ja suurella rohkeudellaan."
"Ei ole toista kreivin vertaista."
Mitä Violet tekisi?
"Hän kävi urheaan taistoon."
Aina on jotain. Aina on jotain.
"Ja hiljainen, kaljupäinen kosija vei morsiamen huomion."
"Valitettavaa. Sulhanen on surkimus!"
"Eikä läheskään yhtä komea kuin kreivi!"
"Jos vain tapahtuisi ihme."
"Jokin keino komean kreivin tulla pelastamaan..."
"Kuinka täydellisen onneton avioliitto tästä tuleekaan!"
"Mutta odottakaa!"
"Mikä tuo on?"
"Se on kreivi lentokoneessaan!"
En tiennytkään näin suuresta budjetista!
"Kyllä, minä se olen! Astu avioon, morsiameni!"
"Ja teidät, sir, on yllätetty!"
Varoitus! Seuraava kohtaus saattaa yltyä melko raa'aksi.
"Matkoihisi, kuvotus!"
"Hiukseton Lothario!"
"Tästä saat! Ja tästä!"
Saisinko hieman liikkumatilaa?
"Vihkitilaisuus alkakoon!"
Älä katso alas.
Tahdotko sinä, kreivi Olaf, -
ottaa hänet aviovaimoksesi, -
ylä- ja alamäessä, kunnes kuolema teidät erottaa?
Kuolemaan asti, -
todellakin tahdon.
Tahdotko sinä, Violet Baudelaire, ottaa...
kreivi Olafin aviomieheksesi, -
ylä- ja alamäessä, kunnes kuolema teidät erottaa?
Justice Strauss, minä...
Tahdon.
- Tyttö ei ansaitse häntä. - Ei niin.
- Meinaatko? - Ei ansaitse.
- Enää on jäljellä... - Sunny?
Onnellisen avioparin allekirjoitus vihkitodistukseen -
ja tästä liitosta tulee...
Virallinen sekä laillinen.
Sunny, missä avain on? Avain lukkoon!
Silmä!
Oikealla kädellä, kiitos.
Lapset, minun on ikäväkseni ilmoitettava teille eräästä onnettomasta tapahtumasta.
Ikävä kyllä vanhempanne menehtyivät tulipalossa, -
joka tuhosi koko kotinne.
Tällaisia asioita ei tapahdu noin vain.
Vauhtia!
Takanasi!
Katso nyt, mitä tein pikku kodillenne. Saatetaan tämä loppuun.
- Pomo? - Mitä nyt? On hieman kiire.
- Meillä on ongelma. - Missä olet?
Katso ylös!
Hei!
Ja niin päättyy näytelmämme!
Ei, odottakaa! Se ei ollut näytelmää!
Kreivi Olaf aikoi tappaa Sunnyn, jos en olisi suostunut naimisiin!
Naurettavaa!
Teidän on kuunneltava minua!
Hän avioitui kanssani päästäkseen käsiksi Baudelairien omaisuuteen!
- Itse asiassa tuo pitää paikkansa. - Mitä?
Violet ja minä olemme autuaallisesti aviossa.
Katsokaas, meidät on vihitty virallisessa seremoniassa, -
virallisin ja laillisin valoin tuomarin edessä.
Luojani! Mitä olen mennyt tekemään?
Olen pahoillani! En tiennyt!
Ensimmäiseksi vie ne kaksi muuta kakaraa adoptoitaviksi. Erota heidät!
Niin kauas kuin pippuri kasvaa!
Niillä pennuilla on tapana sekaantua, jos he ovat yhdessä!
- Herra Poe! - Senkin sanainkuvailematon surkimus!
Pidättäkää hänet!
- Mistä syystä? - Koska hän on ahne hirviö!
Tule nyt!
Minäkö hirviö? Minä muka hirviö?
Te olette hirviöitä!
Tule nyt, tule nyt!
Nämä lapset yrittivät kertoa teille, mutta ette kuunnelleet.
Kukaan ei koskaan kuuntele lapsia.
- Tule nyt! - Luuletteko olevanne viattomia?
Olette rikoskumppaneita!
Tämä todistus sanoo, että omaisuus on minun!
Tule nyt!
Ettekä voi sille mitään!
Mitä mieltä olet? Liian pirullista? Anna hieman palautetta!
Hei, avioliitto ei ole huviretki.
Ja muuten, olet kehno näyttelijä.
Hetkinen.
Pysytäänpä rauhallisina.
Jos teette minulle jotain, vajoatte tasolleni.
Puhumattakaan, että näytätte lapsille huonoa esimerkkiä.
Syyllinen!
Olen iloinen saadessani sanoa, että kreivi Olaf saatiin kiinni -
lukemattomista rikoksista.
Ja ennen elinkautistaan, tuomarin päätöksestä, -
Olaf laitettiin kärsimään jokainen kauheus, -
jonka hän oli lapsille langettanut.
Pois! Pois!
Voi ei...
Baudelairet olivat voittaneet. Joka tässä tapauksessa tarkoittaa -
"ilkeän ja lahjattoman tuhopolttajan paljastamista, -
sekä Baudelairen tulipalon mysteerin ratkaisemista."
Kunpa oikeus olisi yhtä lempeä.
Kreivi Olaf katosi puolueellisen valamiehistön kumottua tuomion.
Mitä Baudelaireihin tulee, heidän tulevaisuutensa oli epäselvä.
Mutta yhden asian he tiesivät, kun he jälleen kerran kapusivat -
herra Poen auton takaistuimelle.
He jatkaisivat elämäänsä.
Älkää olko huolissanne, lapset.
Olen varma, että viranomaiset saavat kreivi Olafin pian kiinni.
Meidän ei enää tarvitse olla tekemisissä sen kamalan miehen kanssa.
Ennen kuin lähdemme, -
ehkä on vielä aikaa yhdelle pysähdykselle.
"Violet, Klaus ja Sunny." Se on osoitettu meille.
Katso kaikkia näitä postimerkkejä.
Se on käynyt Englannissa, Roomassa, Keniassa ja Islannissa.
- En edes tiedä, mistä nämä ovat. - Keneltä se on?
Äidiltä ja isältä.
Se on se kirje.
Kirje, joka ei koskaan saapunut.
"Rakkaat lapset, siitä asti, kun lähdimme, olemme ikävöineet teitä hyvin paljon.
Tietyt tapahtumat ovat pakottaneet meitä pidentämään matkaamme.
Jonain päivänä, kun olette vanhempia, -
opitte kaiken ihmisistä, joihin olemme ystävystyneet -
ja vaaroista, joita olemme kohdanneet.
Ajoittain maailma saattaa vaikuttaa epäystävällisen synkältä paikalta.
Mutta uskokaa, kun sanomme, että on paljon enemmän hyvää kuin pahaa.
Teidän tarvitsee vain etsiä tarkemmin.
Se, mikä saattaa vaikuttaa surkeiden sattumusten sarjalta, -
saattaakin olla ensiaskel suureen seikkailuun.
Toivomme saavamme teidät pian jälleen syliimme, rakkaat.
Jos tämä kirje saapuu ennen paluutamme, muistakaa, että rakastamme teitä.
Olemme ylpeitä, koska tiedämme, että tapahtuipa elämässä mitä hyvänsä, -
te kolme pidätte huolta toisistanne, -
lämmöllä, rohkeudella ja epäitsekkyydellä, kuten olette aina tehneet.
Muistakaa yksi asia, rakkaat, älkääkä ikinä unohtako sitä:
Missä olemmekaan, tietäkää niin kauan kuin teillä on toisenne, -
että teillä on perhe ja koti.
Rakastavat vanhempanne."
Soihdun kanto on tapahtuma, joka saattaa saada monia muotoja.
Mutta ehkä vähiten tunnettu ja yllättävin niistä on -
kaukoputken luovutus jälkipolvelle.
Hyvä lukija, maailmassa on ihmisiä, -
jotka eivät tunne surua tai murhetta. He rentoutuvat -
iloisten elokuvien ääressä katsoen laulavia lintuja ja kikattavia tonttuja.
On ihmisiä, jotka tietävät, että aina löytyy mysteeri selvitettäväksi.
He rentoutuvat tutkimalla ja kirjaamalla ylös kaikki tärkeät todisteet.
Mutta tämä tarina ei kerro sellaisista ihmisistä.
Tämä tarina kertoo Baudelaireista.
Ja he ovat sen sortin ihmisiä, jotka tietävät, että aina on jotain.
Jotain keksittävää, jotain luettavaa, -
jotain purtavaa ja jotain tehtävissä -
tehdäkseen turvapaikan, vaikka miten pienen.
Ja tästä syystä voin ilokseni todeta, -
että Baudelairet olivat hyvin onnekkaita.
LOPPU